Der er gået fem måneder siden Marcs ulykke.
Jeg har ikke taget én time fri. Jeg har arbejdet ekstra i børnehaven.
Mine sprogstudier går bedre end nogensinde.
Andre havde givet op, men ikke jeg.
Givet op over for hvad?
Døden er en del af livet. Nogle af os kan klare den bedre end andre.
- Nogle kan slet ikke klare den. - Hvad mener du?
At komme sig over et stort tab medfører en hel del smerte.
Prøver vi blot at undgå den smerte, bliver det bare sværere i længden.
Men jeg har det jo fint.
I dag ville din mand være fyldt 38.
Du har styr på det, Deanna.
I nat drømte jeg, at Marc var hos mig og fejrede det.
Jeg var så glad for, at alt dette vrøvl var slut.
Så vågnede jeg. Alene.
Og så vidste jeg, at han var død. For første gang indså jeg det.
Jeg ledte efter noget, der havde tilhørt ham... hvad som helst.
Jeg havde glemt, at jeg bad dem fjerne alt efter begravelsen.
Hvad i alverden tænkte jeg dog på?
De fjernede ikke det hele.
Hvordan vidste du det?
En gammel vej langs Kabulfloden i Himalaya.
Et vidunderligt program. Du kunne godt bruge lidt holodækluft.
Der er gået for lang tid, siden jeg red sidst.
Sludder. Vi indprogrammerer bare en føjelig hest...
Kaptajn, sensorerne indikerer...
Indikerer hvad?
Det er væk. Men der var noget, der dukkede op lige foran os.
- Interstellart stofindhold uændret. - Et sensorekko, Data?
Usikkert. Ingen usædvanlige udslag.
Jeg lover at kigge ind i morgen. Er alt i orden, Deanna?
- Hvad? - Du gled væk et øjeblik.
Jeg har det fint. Jeg er bare træt. Ses vi i morgen?
I morgen. Tak, Deanna.
Et kompakt felt af planpolariserede genstande er lige dukket op.
Og er forsvundet igen.
Vi bør nok undersøge forskibs sensorerne.
Vi vil ikke have et spøgelse med os.
Jeg er ikke sikker på, dette er et spøgelse. Der kan godt være noget.
Fuldt stop. Vi vil undersøge begge muligheder.
Rummet, den yderste grænse.
Dette er stjerneskibet Enterprises rejser-
- dets fortsatte mission for at udforske nye verdener-
- finde nyt liv og nye civilisationer-
- og dristigt betræde ukendte områder.
Kaptajnens log, stjernedato 44356,9:
Sensorerne er blevet undersøgt, og de fungerer, som de skal.
Endnu ved vi ikke, hvad det var, vi mødte.
Jeg har undersøgt hele området igen. Anomalien har ikke vist sig igen.
Sæt kurs mod T'lli Beta igen.
Hvilken fart kræves der for at indhente tabt tid?
Med warp seks er vi ved T'lli Beta om seks dage, 13 timer og 47 minutter.
Hvad? Ingen sekunder?
Jeg har bemærket en vis utålmodighed, når jeg også angiver sekunderne.
- Men hvis De ønsker det... - Nej, minutter er rigeligt.
Klar til warp seks. Aktivér.
- Kalder teknik. Hvad skete der? - Jeg tjekker det.
Feltet kollapsede. Vi må hellere standse, så jeg kan tjekke det.
- Fuldt stop. - Der er kun sket mindre skader.
Våben og skærme er, som de skal være.
Vi er begyndt at bevæge os igen. Et eller andet trækker i os.
- Troi kalder dr Crusher. - Ja, Deanna?
Jeg føler mig meget svimmel, Beverly.
- Har du slået hovedet? - Jeg ved ikke rigtig, hvad der skete.
Læg dig ned. Mange har brug for mig. Jeg kommer, så snart jeg kan.
Ny kurs bekræftet. 025.273. Vi flyver med 1/10 impulsfart.
- De, der trækker os, har ikke travlt. - Kalder La Forge.
Virker motorerne? Vi vil prøve at rive os løs.
Alt hernede virker normalt. Men vi bør gøre det lidt langsomt.
- Læg en kurs 90 grader styrbord. - Ny kurs lagt ind.
- 1/4 impulsfart. Aktivér. - Javel, kaptajn.
Der sker intet. Hastighed og kurs er ikke ændret.
Halv impulsfart.
Ingen forandring.
Højeste impulsfart. Rotér retningen fem grader ad gangen.
- La Forge? - Alt hernede virker, som det skal.
Presset overstiger 82 millioner kilodyne. Motoren bør lukkes ned.
Udmærket.
Motorer slukket. Vi trækkes i samme retning og hastighed som før.
Jeg skyndte mig. Infirmeriet er fuldt af hovedpiner. Hvordan har du det?
Da jeg kaldte dig, gjorde det meget ondt.
Nu er jeg bare lidt omtåget.
Jeg vil undersøge dig på infirmeriet. Kan du godt gå?
- Officerer til observationsrummet. - Kan du klare det?
Det tror jeg.
- Hvad er der? - Ikke noget. Jeg har det fint.
- Kan det være en transportstråle? - Her er ingen andre skibe.
- Hvad tror De, Worf? - Sensorlæsningerne er uklare.
- Vi har ikke engang noget gæt. - Men sensorerne virker perfekt.
Har vi med en intelligens at gøre?
- Kan De mærke nogen livsform? - Nej, det tror jeg ikke.
Nej, der er ingenting. Jeg opfanger slet ikke noget.
Det er i orden. Måske er der ikke noget at opfange.
Der er mange arter, der ikke kan opfanges. Breenerne, ferengierne...
Nej, De forstår ikke...
Jeg opfanger ingenting. Hverken derude eller herinde.
I er alle helt blanke for mig.
Der er ikke tegn på hjernerystelse.
Kun nogle nerveceller i lillehjernen og i hjernebarken, der er slået ud.
- Slået ud? - En hjerneskade. Mere ved jeg ikke.
- Men derudover har jeg det fint. - Kan det behandles?
Det ved jeg ikke.
Jeg må først studere betazoidisk neurofysiologi.
Betazoidiske hjerner er gode til at læge sig selv.
Måske går det over.
Ja, men du er halvt menneske.
Jeg vil ikke give dig falske forhåbninger.
Det er kun håb. Ikke falsk.
Hvad kan have forårsaget det? Det begyndte, da vi mødte anomalien.
Der kan være en forbindelse.
Hvis du var en anden, ville jeg sende dig til rådgiver Troi.
Jeg har jo den fordel, at jeg møder hende ret tit.
Dette er det samme, som hvis en af os andre blev blind.
Du behøver ikke lære mig psykologi.
Du har aldrig oplevet sådan noget.
- Måske har jeg det fint i morgen. - Eller også har du ikke.
Nu vil jeg se, om jeg kan få cellerne til at gendannes.
I mellemtiden burde du tale med nogen.
Der er mange på skibet, som er kvalificerede terapeuter.
Det gør jeg om nødvendigt.
Lige nu vil jeg bare arbejde videre.
Deanna...
Har du nogen lægelige indvendinger?
- Nej. - Tak, Beverly.
Kom ind.
Jeg er ikke uddannet psykolog, men hvis du vil snakke...
Ved du, hvad det værste er?
Og jeg har set det hos mange patienter.
At omgivelserne forandrer sig. Folk begynder at behandle en anderledes.
De går rundt om en som den varme grød eller undgår en fuldstændig.
Af og til er de overbærende. "Giv den blinde kvinde en hånd."
- Undskyld, hvis jeg... - Sådan vil jeg ikke behandles!
- Imzadi... - Åh, hold op.
- Jeg har aldrig set dig så bange. - Jeg har det fint.
Måske får jeg det bedre. Ellers må jeg tilpasse mig. Livet fortsætter.
Deanna...
Jeg skal have ordnet dette. Jeg har patienter i eftermiddag.
Sonden er sendt ud. Vi modtager signaler.
Lad os så se...
Intet usædvanligt. Samme resultat som sensorerne.
Jeg udvider parametrene. Jeg inkluderer bayesiske funktioner...
- Bredt EM og afsøgning i spektrum. - Ingen forandring.
Jeg tager partikelbanerne med.
Halløjsa...
- Hvad er det? - Det ved jeg ikke.
Jeg prøver at analysere bevægelserne. Resultaterne er usikre.
Sidst, jeg så noget lignende, var, da jeg dykkede på Bracas 5.
- Du vågnede som en ny kvinde? - Sådan føltes det.
Fortæl om denne nye kvinde.
Hun holder ikke noget tilbage.
- Gør hun ikke? - Jeg græd i to timer i går.
Jeg indså, at jeg ikke havde accepteret min mands død.
Jeg arbejdede hårdt, havde travlt. Jeg lod som om, det ikke var sket.
- Og nu har du det anderledes? - Fuldstændig.
- Må jeg fortælle dig noget vigtigt? - Ja.
Jeg har midlertidigt mistet mine empatiske sanser.
Det er som et lettere handicap.
- Hvor trist. Skal jeg komme igen? - Nej, alt i orden.
Jeg vil bare have, at du ved det, inden vi fortsætter.
- Udmærket. - Jeg ved ikke, hvordan du har det.
Men jeg tror ikke, man græder en månedlang fornægtelse væk på en nat.
Der tager du fejl. Jeg har det bedre, end jeg har haft længe.
Sondens synsvinkel viser, at de kun eksisterer i to dimensioner.
De har længde og bredde, men ingen dybde. De er praktisk talt flade.
Det var derfor, sensorerne ikke så dem. Vi så dem langs deres kant.
Der er ingen overflade at opdage.
Er de en livsform?
De er ikke himmellegemer i Newtonsk forstand.
De synes at være levende.
Hvordan kan de trække os med sig?
De kan polarisere deres gravitonfelt. Vi sidder fast i kølvandet.
En måde at komme fri er at overbelaste warpen.
At springe til warp seks-
- hvis det nu virker i et todimensionalt univers.
Fascinerende. Så mange spørgsmål.
Hvordan kan sådanne væsner eksistere i en tredimensional verden?
Og er de bevidste om os?
Jeg vil gerne undersøge dette mere, når vi er fri fra gravitonfeltet.
- Vidste vi blot, om de er bevidste. - Hvad mener du med det?
- Jeg gør mit bedste. - Ingen har påstået noget andet.
Data, søg efter signaler fra dem. Måske kan vi kommunikere.
La Forge, vi gennemfører Deres warpspring, når De er klar.
Troi...
Hvordan har du det?
Jeg kan ikke udføre mit arbejde. Gør noget.
Jeg har kørt undersøgelsesresultater i computeren. Det gav ikke noget.
- Laboratorieanalysen er også uklar. - Hvad mener du med det?
At jeg intet kan gøre lige nu. Jeg prøver stadig.
Hvordan kan I andre leve sådan?
Det går faktisk ret godt. Du vænner dig til det efterhånden.
Du aner ikke, hvordan det er.
Jeg har mistet noget, du aldrig har haft.
- Jeg har aldrig påstået noget andet. - Og du siger, jeg vænner mig til det.
Hvad ville du sige i mit sted?
I dit sted ville jeg ikke stå og forbinde hudafskrabninger-
- mens du lå slået ud på gulvet.
Jeg ville være kommet noget før. Så ville det måske aldrig være sket!
Jeg har arbejdet med Brooks, siden hendes mand døde.
Hun har undgået at se, hvad der er sket. Hun har fornægtet det.
Jeg indser, at jeg har gjort det samme i mit eget tilfælde.
- Helt forståeligt. - Det er på tide at indse sandheden.
- Jeg går af som rådgiver. - Går af?
Jeg kan ikke udføre mit arbejde. Der er ingen anden mulighed.
Deanna...
Jeg har været heldig at have adgang til dine evner.
De fleste kaptajner må nøjes med en rådgiver, der er menneske.
Din stilling kræver ikke empatisk bevidsthed.
- Det er det for mig. - Du vænner dig nok til det.
Man siger jo, at når man mister en sans, forstærkes de andre.
En blind mand hører bedre...
De ved ikke, hvad De taler om.
Den teori har intet videnskabeligt grundlag.
Den er nok udtænkt af mennesker, som følte sig utilpas med handicappede.
Jeg er handicappet. Jeg kan ikke udføre mit arbejde.
En lærer på akademiet havde siddet i kørestol, fra hun blev født...
Kaptajn, lad mig slippe for at høre en opmuntrende historie.
Acceptér blot min afskedsansøgning.
Kom ind.
Jeg vil helst være i fred.
Det er bare ærgerligt.
Klarer du alle personaleproblemer på denne måde.
Du skulle bare vide, hvad et knus kan udrette med Geordi og Worf.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal gøre, Will.
Og så siger du op. Du vender alle dem, der holder af dig, ryggen.
Hvor jeg end ser hen, ser jeg kun overflader uden dybde.
Farveløse og tomme. Intet synes virkeligt.
- Jeg er virkelig. - Nej, du er ej.
For mig er du en projektion med lige så lidt substans som en i holodækket.
- Det tror jeg ikke på. - Du ved ikke, hvor skræmmende det er.
Kun at være her uden at føle dig eller kunne dele dine følelser.
Er det, hvad det handler om?
- Vi er på samme niveau nu. - Hvad?
Du har altid haft et lille forspring. Det må have føltes vældig trygt.
Ærlig talt... så har jeg altid syntes-
- at der var noget aristokratisk ved din betazoidiske arv.
- Det menneskelige var ikke fint nok. - Det passer ikke.
- Gør det ikke? - La Forge kalder Riker.
- Direkte spring til warp seks parat. - Forstået. Jeg kommer.
- Jeg ser ind til dig senere. - Det behøver du ikke.
Jeg ser ind til dig senere.
Lægger ny kurs ind: 217.203.
Starter impulsmotorer... nu.
- La Forge, gå i warp. - Javel, kaptajn.
- Hvordan gik det? - Vi sidder stadig fast.
Trykket på skibet er øget med 217 procent.
Advarsel. Trykgrænse overskrides om 15 sekunder.
Luk for alle motorer!
- Motorer lukket ned. - Rapport.
Energien til gondolerne blev opsuget af graviton-kølvandet.
Der opstod en bølge, der slog tilbage mod os. Heldigt at skroget holdt.
- Dette er ikke så morsomt længere. - Da vi prøvede at komme fri...
...ændredes klyngens bevægelsesmønster.
- Fik vi deres opmærksomhed? - Måske. Men kun et øjeblik.
Mønsteret gik straks tilbage til dets foregående dynamik.
Følg op på det. Læg Deres iagttagelser ind i oversætteren.
Deres bevægelser er måske forsøg på kommunikation.
- Mere te? Undskyld, jeg skræmte dig. - Jeg er ved at vænne mig til det.
- Må jeg sætte mig? - Selvfølgelig.
Er du virkelig ved at vænne dig til det?
- Nej. - Vil du snakke om det?
- Nej. - Jeg er også træt af folks problemer.
De kommer her og vil græde ud. Som regel bliver det hos mig.
- Du ville blive en god rådgiver. - Jeg vil diskutere det med Picard.
Diskutere hvad?
- At du skulle være rådgiver? - Ja, du vil jo holde op.
Når der ikke er en rådgiver om bord, bliver der lang kø hos mig.
Det ville være rart med et kontor.
Det er ikke kun at lade folk græde ud. Det er en enorm opgave.
Jeg kan godt klare det.
Folk kommer til dig for at fortælle det, de gerne vil snakke om.
En rådgiver skal få dem til at tale om det, de ikke vil snakke om.
- Det tror jeg også, jeg kan. - Hvad tror du, at...
Du vil ikke være rådgiver.
Hvorfor tror du ikke det?
- Jeg kan mærke, du ikke mener det. - Har jeg sagt noget om det?
- Nej, men... - Har du fået dine sanser tilbage?
Nej. Jeg formoder, det er noget instinktivt.
Jeg er med. Du vil få mig til at se, at jeg kan bruge mine andre evner.
Menneskelig intuition, instinkter.
Guinan, de evner udvikles først efter flere års erfaring.
- Det går ikke så let. - Hvem har sagt, det skal være let?
Det er sværere, end du tror.
Intuition og instinkter rammer ikke altid plet.
Men det gør livet interessant.
Det er jeg ved at opdage.
Problemer, Data?
Ja, interstellare luftarter.
- Hvad betyder det? - Det ved jeg ikke. Lad os se på det.
Forstør.
Et fragment af en kosmisk streng. 107 kilometer lang.
En kosmisk streng?
Med et tyngdefelt som et sort hul.
De todimensionale væsner sidder fast og suges direkte mod den.
Og vi suges med dem.
Kaptajnens log, stjernedato 44359,5:
Det, der begyndte som en lille gene, er blevet en alvorlig trussel.
De todimensionale væsner og vi suges ind i strengen om syv timer.
Væsnerne synes ikke at se strengen.
De færdes med samme fart som før.
Jeg foreslår, at vi affyrer nogle fotontorpedoer mod dem.
Skal vi dræbe dem for at redde os selv?
Vi ved ikke, hvilken effekt en fotontorpedo-
- ville have på todimensionale væsner.
Vi skal ikke skyde mod dem.
Skyder vi mod deres rute, ændrer de måske kurs.
Sæt i værk.
Torpedoer armeret. De vil detonere syv kilometer foran klyngen.
Send en sonde ud. Sæt monitoren til skærmen.
Sonden er sendt ud.
- Gå i gang, Worf. - Affyrer. Detonation om fem sekunder.
Tre, to, en.
Tyngdefeltet er uforandret. Torpedoerne er uden effekt.
Affyr endnu en salve direkte ind i feltet.
Affyrer torpedoer. Detonation om fem sekunder.
Tre, to, en.
Eksplosionerne lader til at være uden virkning.
Kom ind.
Janet. Undskyld, jeg ville have aflyst din tid i dag.
- Jeg holder op som rådgiver. - Hvorfor det?
Det var da ret klart ved dit seneste besøg her.
Det gav jo ingenting. Jeg kunne ikke mærke, hvad du følte.
Deanna, du havde ret.
Jeg blev nødt til at tænke over, hvad jeg gjorde.
Indse hvorfor jeg ville overbevise os begge om, at jeg var en ny kvinde.
Du fik mig til at indse, at jeg gjorde nøjagtig det samme som før.
Jeg prøvede at gemme mig for smerten.
Måske kunne du ikke mærke, hvad jeg følte, men du hjalp mig.
Kom ind.
- De ville tale med mig? - Ja. Sid ned.
Situationen er blevet kritisk. Vi kan ikke få kontakt med klyngen.
Vi har ikke kunnet ændre dens kurs mod den kosmiske streng.
- Hvor lang tid har vi? - Mindre end fem timer.
Det var derfor, jeg bad Dem komme.
Det eneste, vi har nu, er muligheden for kommunikation.
Måske kan vi advare dem om, at de vil blive udslettet.
Jeg troede, Data havde prøvet at kommunikere via oversætteren.
Han har på alle mulige tekniske måder prøvet at nå dem.
Gid jeg kunne hjælpe, men...
Vi må vide, om der er en psykologisk forklaring på det, de gør.
Selv i Deres nuværende tilstand er De den mest kvalificerede til dette.
Data prøver lige nu at formulere en strategi. Jeg vil bede Dem hjælpe.
Deanna... Vi har brug for dig.
Log: Hvis vores kurs ikke ændres, vil vi inden en time-
- blive flået i stykker af den kosmiske strengs tyngdekræfter.
- Når signalerne frem til dem? - De opfatter dem måske som støj...
...snarere end et forsøg på kommunikation.
- Har de vist tegn på bevidsthed? - Nej. De er vist enkle væsner.
Jeg beklager. Der er ikke meget, jeg kan gøre uden min empatisans.
Jeg ved ikke, hvordan jeg skal drage nytte af mit menneskelige instinkt.
Eftersom jeg ikke har noget instinkt, kan jeg ikke give noget råd.
Jeg føler mig lige så todimensional som vores venner derude.
En del af universet, men næppe bevidst om det.
Prøver bare at overleve... ved hjælp af instinkter.
Data, hvad hvis de simpelthen handler instinktivt?
Der er iboende, medfødte kræfter i alle væsner.
Det de behøver, det de frygter.
Vi må finde ud af, hvad der driver disse væsner.
- Det kan nok ikke fastslås. - Vi kan spekulere ud fra det vi ved.
Vi ved kun, at de afbrød mønstret et øjeblik, da vi prøvede at komme løs.
Det kan altså tænkes, at de er bevidste om os.
Bortset fra det har deres kurs og hastighed været konstant.
En lige vej mod det kosmiske bånd.
Trækker strengen dem til sig?
Eftersom klyngen er todimensional, kan jeg ikke sige det med sikkerhed.
- Men det er en rimelig hypotese. - Hvorfor?
Ingen bevæger sig vel forsætligt mod en destruktiv kraft?
Møl flyver mod flammer. Heste løber ind i brændende lader.
Forstår du ikke, Data? Vi har tænkt tredimensionalt.
Vi må blive todimensionale.
Undskyld mig?
Signaler, torpedoer... Intet hjalp.
Mon et tyngdefelt ville påvirke dem?
Fortsæt.
Måske går de mod strengen med vilje.
De drives måske bare af et instinkt, ligesom møllet mod flammen.
Har Troi ret, kan en kopi af strengen, projiceret bag klyngen-
- få dem til at bevæge sig baglæns længe nok til, at vi kan flygte.
Hvordan simulerer man en kosmisk streng med dens tiltrækningskraft?
Kraften skulle ikke simuleres. Nærmere strengens vibrationer.
- Det er ingen violin, vi taler om. - Data har ret. Principperne er ens.
En kosmisk streng udsender frekvenser i form af atompartikler.
Skibets parabol kan sende de frekvenser tilbage mod klyngen.
Enterprise skulle udsende den kosmiske strengs ekko.
- Hvor lang tid har vi? - 23 minutter.
Sæt i værk.
- Frekvensdetektorer aktiveret. - Modtager.
Vi får frekvenser flere steder fra. Jeg prøver at isolere dem.
Vil De fokusere reflektorfeltet?
Jeg udskiller partikelstrålingerne.
Godt. Det virker. Mønstrene løber sammen.
Samme kurs og fart. Ingen ændring.
Vi begynder at mærke effekten af tiltrækningskraften. Fire minutter.
Modkraftens turbulens gør forsøget på en korrekt simulering besværligt.
Geordi, start impulsmotorerne og aktivér skibets stabilisatorer.
De elektromagnetiske bølger er næsten synkrone.
- Tre minutter til sammenstød. - Nogen ændring?
Klyngen er ikke påvirket.
Vi prøver med højere volumen. Øg intensiteten, Data.
Øger med 50 procent.
- De sagtner farten. - Tyngdefeltet kollapser.
- Få os væk herfra, La Forge. - Med fornøjelse.
Væsnerne er på vej mod strengen igen. Tre sekunder til sammenstød.
Alt i orden. De er hjemme.
Vi tog fejl.
Den kosmiske streng var ikke farlig for dem. De ville derhen.
Deanna?
Ja. Jeg kunne mærke det.
En intens følelse.
Det må simpelthen være blevet for meget for mig.
- En kortslutning? - Noget i den retning.
- Beverly... - Undskyldning accepteret.
Terapeuter er altid de værste patienter. Bortset fra læger.
Kom og mød mig på kontoret senere.
- Jeg var frygtelig mod hende. - Du var bare menneskelig.
Jeg har aldrig indset, hvor svært og givende det er at være menneske.
Men jeg fik en hel del hjælp. Tak.
Er rådgiverstillingen stadig ledig?
Den er besat.
Jeg ville bare spørge. Bedre arbejdstider. Undskyld mig.
Og du... Tak, fordi du fik mig til at konfrontere mit andet jeg.
- Det var skræmmende, formoder jeg. - En smule.
Men du havde ret.
Man kan lære noget af ikke altid at have fuld kontrol.
Velkommen til menneskeheden.
For resten, næste gang du kalder mig aristokratisk...